Na výpravě ve Všenorech 3.-5.10.2003 jsme do Kmene přijímali Páju a to v noci ze soboty na neděli. Ten zážitek je zde jejíma očima…
Tak začneme tím, že jsme si jako obvykle s Bláťou začaly povídat v posteli po večerce. Když jsme neměly žádné téma, začalo nás zajímat, co si vedle v pokoji velký šuškaj’. Vše, co bylo slyšet, byl jen Michalův „zvučný“ hlas. Bláťa najednou řekla, že se dobře odposlouchává přes skleničku a jelikož jsme žádnou skleničku po ruce zrovna neměly, tak jsme začaly hledat nějakou láhev.
Ale bylo to houby platný, stejnak se z vedlejšího pokoje ozývalo jen
„hu, hu, hu… ha, ha, ha… he, he, he…“. Tím náš zájem opadl,
začaly se nám zavírat oči, až jsme usnuly.
Jenomže najednou mě „NĚCO“ vzbudilo. Slyšela jsem: „…hlavně ať se
nevzbudí Pája…“ hlas patřil Michalovi a druhý hlas, který patřil
Blátě, řekl: „Ona už je stejnak vzhůru.“ Co mi zbývalo, tak jsem
řekla: „Jo, už nespím.“
Bláťa po dohodě s Michalem odešla a Michal se dal do probouzení
Píšťaly. Já jsem mezitím nad vším přemýšlela a puzzle v hlavě se mi
dávalo dohromady. Létalo mi hlavou: Píšťala je v Kmeni, Bláťa je
v Kmeni, já to nesmím slyšet…
Michal odešel a vzhůru jsme v našem pokoji byli jenom já a Píšťala. Ze
mě najednou vypadlo: „Píšťo, já se bojím, že budu skládat tajný
bod…“ a Píšťala, ta se jen usmála a řekla: „Neboj.“ Ještě chvíli
mi to vrtalo hlavou a usnula jsem…
Po chvíli mě vzbudila Píšťala: „Pájo, vstávej, vstávej, podívej se,
co mám na sobě!“ Já jsem jí začala sahat na odznáček, který měla na
pravé straně košile a jenom jsem řekla: „To je tuláckej znak.“ „Jo,
to je. A víš, co to znamená?“ odpověděla a zároveň se tázala
Píšťala. No a co mi zbývalo, než odpovědět, že mě asi povede ke
zkoušce. Začínal se mi svírat žaludek. Oblékla jsem se a
vyrazili jsme.
Cestou jsme si povídali o tom, jak skládala zkoušku Píšťala a jak mám
sevřený žaludek a strašně velký strach. Píšťala mě jen utěšovala,
ať se nebojím, že to nic není. Došli jsme až na kraj lesa. Tam začaly
být svíčky, po nichž jsme šli až na konec.
Stoupla jsem si před všechny členy Kmene a Píšťala se zařadila. Michal
začal slavnostní řeč, až začal mluvit o tom, co budu mít jako tajný
bod. Měla jsem všem členům Kmene říct, co si o nich myslím a co cítím
v hloubi duše.
Myslela jsem, že spadnu na zem, jak se mi podlomila kolena. Žaludek se mi
dostal až do krku a nebyla jsem schopná říct ani slovo.
Názory, které jsem řekla, tu psát nebudu, protože si je přesně
nepamatuju. A navíc každý má svůj názor, který všichni nemusí vědět.
Možná by to mohlo někomu přijít směšné, když by měl jiný názor, než
já. Je to moje věc. Když jsem všechno řekla, Michal se zeptal členů
Kmene, jestli potřebují poradu. Ze všech stran se ozývalo: „NE, NE, NE,
NE…“ Nevím přesně, co Michal řekl, ale bylo to něco jako že jsem
úspěšně složila zkoušku. Potom dal pokyn, aby mi Bláťa dala košili a
Píšťalka znak. Dostala jsem, co mi patřilo a byl konec. Všichni mi byli
popřát. První byla Bláťa, byla jsem šťastná a štěstím jsem brečela.
Cestou zpět jsme sfoukli všechny svíčky.
Když jsme dorazili do baráku, přišla na nás na všechny chuť něco sníst. Berušáček nám namazal chleby se sýrem nebo co to bylo a my jsme spokojeně papkali. Sedli jsme si na pohovku u vchodu a začali si povídat. Beruna, Kachna, Montyna a David odpadli brzo a tak jsme tam seděli MY nejmladší členové Kmene a ten nejfousatější Tulák na světe. Začali jsme si povídat o tom, jak jsem vlastně tu zkoušku složila. Taky jsem se dozvěděla, že kdyby někdo ze členů Kmene řekl, že chce poradu, asi bych měla malou šanci se dostat do Kmene. Naštěstí to dobře dopadlo a já jsem teď jedna z nich. Povídali jsme si o různých věcech, např.: Jestli už někoho do Kmene nevzali a nebo někoho vyloučili. Asi ve čtyři hodiny jsme si šli konečně lehnout. Pak zaznělo jen DOBROU NOC a spali jsme.
Myslím, že jsem o něco bohatší než dosud. Díky moc všem Tulákům. Jste úžasní!
Pája
Dnes je 8. září 2024
svátek má Mariana
Narozeniny
03.září - Zuzka (20)
04.září - Amálka (18)
06.září - Vláďa (37)
06.září - Matyáš (12)
11.září - Vendy (18)
13.září - Kuba (16)
18.září - Vašek (16)